- Merker ikke mamma at vi er borte? - Du får håpe hun ikke gjør det.
Hallo.
Preaker. Ja visst. Ha det.
- Er jeg i trøbbel? - Alltid, men det må jeg ikke si.
Wind Gap. Hvordan er det?
Ok... Det er nederst i Missouri, spytteavstand fra Tennessee.
Jeg vet hvor det er. Jeg spurte hvordan det er.
Lite. Befolkningen har vært på 2000 i mange år.
Eneste industri er griseslakt, så man har arvede penger og søppel.
- Hva er du? - Søppel. Fra arvede penger.
- Hva pokker foregår? - I Wind Gap, eller...?
- Moren din bor vel der fortsatt? - Mor? Ja.
Stefar. De hadde et barn. Har. Jeg kjenner henne ikke.
- Men du snakker med dem? - Ikke om jeg kan unngå det.
Det var et drap der i august. Ei jente ble kvalt.
- Det visste jeg ikke. - Og en annen er savnet nå.
Det kan være en seriemorder. Dra ned dit og skaff meg en story. Nå. I dag.
Vi har drap her, Curry, så hvorfor dra til Wind Gap?
Ingen andre dekker det. Husker du han som skrev om et drap i hjembyen?
Det gjorde inntrykk. Folk bryr seg når du bryr deg.
- Jeg vinner ikke en Pulitzer på det. - Nei, fordi du er halvgod skribent.
Dette kan endre på det. Og jeg er sjefen din.
Så farvel.
Ok, kan du ikke, så kan du ikke. Men det kan være bra.
Du kan få ting ut av systemet og komme deg på rett kjøl igjen.
Og det er en god story. Den kan være veldig god om du gjør det rett.
- Ikke noe press, hva? - Livet er press. Voks opp.
Stikk nå.
Kom igjen.
Hva i helvete?
Jeg er tilbake.
Det var Natalies yndlingsfarge.
Foreldrene hennes sa at det var svart, men det virket for dystert.
- Hennes andre yndlingsfarge, da. - Først rosa, så lilla, lilla, lilla.
Mine to jenter så ut som druer med bein til de var 11 år.
Det er forferdelig.
Praktisk talt hele byen er ute og leter i skogen.
Politimester Vickery organiserte det.
- Har du barn? - Nei.
Det er nok en velsignelse akkurat nå.
Jeg slipper ikke mine ut av huset for å hente posten engang.
Jentene mine sover hos oss. Mannen min ville vanligvis ikke tillate det.
Nå får ingen av oss god søvn, men vi vet iallfall at de er trygge.
Politimester Vickery?
Jeg har ikke til hensikt å la dette slippe ut, så...
Ja, jeg forstår.
Dette blir ikke en utnyttende artikkel.
Det blir mer en inngående artikkel om hvordan noe sånt påvirker en by.
Om det gjør det bedre, er jeg fra like ved Bluebird Circle.
- Hva heter du? - Camille Preaker.
Mor heter Adora Crellin. Hun giftet seg for 30 år siden med Alan...
Crellin. Ja, ok. Du er...
- Du flyttet. - Ja.
- Så Amma er stesøsteren din. - Ja.
Herregud, det er så varmt her.
- Ungen min ga meg den. - Unnskyld.
- Det er greit. Stresslindring. - På grunn av denne saken?
Jeg kan ikke ha deg her, Miss Preaker.
Det kan bli det eneste vi er kjent for. Vi er allerede grisemorderne.
Litt oppmerksomhet kan hjelpe. Det kan gi informasjon.
Jeg har rett til å være her. Du får gjøre din jobb om jeg får gjøre min.
Greit.
Jeg har ingen kommentar.
Greit nok om Natalie Keene. Men hva med den andre jenta? Ann Nash.
Jeg kan få den lokale versjonen, eller du kan styre hva som kommer ut.
Den første jenta, Ann, ble funnet i august-
- kvalt med klessnor og dumpet i Falls Creek. Jegere fant henne.
Var det alt Vickery sa? Ingen spor?
Jeg tror ikke han har noen. Det var måten han...
Han var defensiv, som at han var sint for at han ikke skjulte noe.
- Teori? - Curry, jeg kom hit nettopp.
Du har politiets side. Jeg trenger fakta og farge.
- Greit, jeg skriver en jævla regnbue. - Du vet hva jeg mener.
Om du tror stedet har småbysjarm...
Gi meg lokalt og utrivelig, da. Mal et forbanna bilde.
Jeg skal bli med på letingen nå. Forhåpentlig finner vi ei død jente.
Gjør ditt beste.
Ser du etter søket? Det er den veien.
Er du...? Du er den journalisten fra St. Louis, ikke sant?
Det var raskt. Wind Gap sladrer bedre enn noen andre.
Fordi dette stedet er helt dødt.
"Dødt". Det er forferdelig.
Du bør komme deg av gårde om du vil ta dem igjen.
Takk.
Så du noe?
Nei. Er du med på søket?
På en måte. Kriminalbetjent Willis.
- Du er ikke herfra, hva? - Nei. Du?
Jeg kom herfra. Jeg er i St. Louis. Jeg jobber for Chronicle.
En journalist. Flott.
Camille Preaker!
- Jackie O'Neill. Kriminalbetjent. - Du store min.
Du har visst møtt vår nye kriminalbetjent.
Jeg vil ta ham med hjem og dekke ham i sjokolade.
- Han er singel, forresten. - Ro deg ned nå.
Kom hit. Se på deg. Moren din sa ikke at du var i byen.
Men hun snakker ikke til meg. Jeg skuffet henne igjen.
Jeg glemte sikkert å sende et kort. Du vet hvordan det er.
- Jeg skal bort dit etterpå. - Hun vil bli begeistret.
- Se på deg. - Hva med deg? Går alt bra?
Så bra som det kan gå. Det er ganske dystert her.
Jeg har ansvaret for forfriskningene. Det er det minste jeg kan gjøre.
Vil du ha iste? Jeg har iste med litt futt i.
Ingen bør gjøre dette uten litt futt.
- Det går greit. Jeg jobber. - Jobber du for den avisa?
Det er derfor jeg er her. Jeg skriver en story.
Ja, de jentene?
Jeg ser deg da du var på samme alder. Og det gjør meg så trist.
Så mye har gått galt. Jeg blir bare ikke klok på det.
- Kan jeg sitere deg? - Ja, om noen er interessert.
Du er virkelig interessant, Jackie.
- Jeg er glad for at du er hjemme. - Vi får se.
Skjønnhet, skjønnhet, skjønnhet.
- Natalie! - Pastor.
- Camille Preaker. Lenge siden sist. - Ja, det er det.
Mamma sa at hun så et spøkelse en gang.
Mamma sier mange ting.
- Tror du ikke på henne? - Jeg vet ikke.
Jeg er ikke redd for spøkelser. Er du det?
Det er dumt å være redd for ting som ikke finnes.
Hva om en del av deg går til himmelen og en del blir her når du dør?
Bare for å passe på ting. Se hvordan ting blir.
- For deg, for mor. - Sånt snakk er for de som gir opp.
- Er du en som gir opp? - Nei. Jeg er ikke en som gir opp.
Hvorfor er du sint på meg?
Camille?
Du store, er noe i veien?
- Nei da, jeg er i byen for en jobb. - Jobb.
Jeg ventet deg ikke. Huset er ikke passende for besøkende, er jeg redd.
Det ser helt greit ut.
Kom inn. Du store min.
Vil du ha noe å drikke?
Alan og jeg drikker Amaretto Sour.
- Jeg tar det dere drikker. - Vi er på baksiden. Det er kjølig.
Hvor bor du?
Jeg håpet at jeg kunne bo her i noen dager.
Jeg skulle bare ønske at du hadde ringt.
Da hadde middagen stått klar. Gå og si hei til Alan.
- Alan, Camille er her. - Hvem?
- Camille. - Camille?
- Hei. - Hei sann.
- Adora sa ikke at du skulle komme. - Hun visste det ikke. Beklager...
...at jeg bare kommer sånn. Redaktøren min sendte meg hit.
Redaktøren din? Gjorde han det?
Ja, jeg er her angående Natalie Keene og den andre jenta, Ann Nash.
- For å skrive en story? - Ja, mamma. Det er en avis.
Jeg forstår ikke hvorfor en ung kvinne som deg vil dvele ved sånt.
- Det kan være viktig... - Jeg kjente de barna.
Og jeg har det vanskelig, som du sikkert forstår.
Og skrive om det? Vil du at folk skal tro at Wind Gap dreper barna sine?
Det kan hjelpe å få ut informasjon. Folk står frem...
Jeg kan ikke ha sånt prat rundt meg. Skade barn...
Bare ikke si hva du gjør og hva du vet.
Mens du er her, later jeg som om du er på sommerferie.
- Hvordan har Amma det? - Amma?
Hun klarer seg. Barna har portforbud nå.
Hun sover allerede. Hvorfor spør du?
Jeg er bare høflig. Vi gjør sånt i storbyen også.
- Jeg sjekker rommet ditt. - Takk.
Dette er mitt nye leketøy.
Det gamle rommet ditt er best for besøkende. Det har det fine badet.
- God natt, Camille. - God natt, mamma.
- Ser du? Det er et hjerte. - Du er høy.
Det er noe barna på skolen sa. Det er som om man er gal.
Du er høy.
- Nei, det er du. Det er ei høne. - Hvor da?
Der er øynene, og der er ansiktet.
Mamma! Mamma!
Camille? Jeg hørte at du var tilbake i byen.
Vi kan jo snakke over din beste Well-whiskey.
Well-whiskey? Nei, drit i den. Dette er en hjemkomst-drink.
Og denne hjemkomst-drinken... spanderer jeg.
- Takk. - Hva synes du om baren?
Den er min nå. Jeg kjøpte den fra dem.
De flyttet tilbake til California. Sånne folk kommer ikke hit mer.
Hva nå enn de kaller dem nå. Jeg har ikke noe imot dem -
- men de hadde prøvd å spise han der levende.
Du rekrutterer alltid.
- Fortsatt en bedreviter. - Fortsatt en idiot.
Idiot med den beste karaokeklubben i sju fylker.
Du bør se stedet på fredagskvelder. Hva er yndlingssangen din?
- "Ring of Fire". - Pent. "Bohemian Rhapsody".
Han virker litt for ung til å drikke.
Ja, jeg gir ham litt spillerom. Det er John Keene.
- Natalies bror? - Ja. Den stakkaren.
- Han tar det hardt. - Unnskyld meg litt, ok?
- Miss Preaker i Sensors? - Ja.
Er dette din plass?
Kommer du hit og drikker og bare...
...drømmer om den som slapp unna?
Sarkasme? Takk.
Hjemby-vennene dine er bare passiv-aggressive.
Det er spesialiteten vår.
Vi nikker og smiler til utenbys-drittsekken lar oss være.
- Er jeg det? - Hvor er du fra?
Kansas City, via mange andre steder.
Så du er utenbys fra, og juryen har ikke tatt stilling til "drittsekk".
- Hvor lenge har du hatt saken? - Siden Keene-jenta.
Vickery ringte etter hjelp. Jeg tror han angrer på det nå.
- Han liker ikke stilen min. - Som er?
Ikke hans, antar jeg.
- Jeg etterforsker i det minste. - Tror du ikke at han gjør det?
- Morsom jente. - Du vet jeg får storyen uansett.
- Vil du ikke styre samtalen? - God replikk.
Kanskje, men det er sant.
- Som at du skulle snakke med Keene? - Er det ham?
Journalister skal ikke snakke med mindreårige uten lov.
Herregud, jeg skulle bare legge an på ham.
Det er noe annet.
- Er han mistenkt? - Det kan jeg ikke svare på.
- Alle er mistenkte nå. - Så dere har ingen spor?
Camille, kan vi bare snakke?
Jeg er sultefôret på bysamtale. Jeg spør om ditt liv, du spør om mitt.
Jeg gjør ikke sånt. "Prater".
Forstått. Ok. Du får nyte kvelden din, Camille.
Kriminalbetjent.
Faen.
Kom igjen.
Faen.
Camille?
God morgen.
Jeg la igjen vesken i bilen, så jeg...
Camille. Jeg er glad for at du er her.
Men vær så snill, ikke gjør meg forlegen.
- Ikke igjen. - Hva?
Når du er her, reflekterer alt du gjør tilbake på meg. Forstått?
Nei. Det var kanskje sant da jeg var liten, men jeg er voksen nå.
Ikke i Wind Gap. Når du er her, er du datteren min.
Du kan flytte og glemme, men det kan ikke jeg.
- Du kjenner ikke folk her lenger. - Jo.
Jeg har ikke hørt fra deg på flere måneder.
Og du dukker bare opp og stiller sånne fæle, morbide spørsmål -
- som opprører alle. Du er ute hele natten.
Mamma, vær så snill, stopp. Stopp. Jeg er lei for det, ok?
Jeg er lei for det. Det var ikke noe. Jeg tok bare en kjøretur.
Jeg var sliten, så jeg stoppet, for å være sikker.
- Det var dumt, så... - Tilbrakte du natten i bilen?
- Så noen deg? - Nei, ingen så meg.
- Angående storyen... - Jeg burde ikke ha sagt noe.
Du vet at jeg ikke kan ha sånt snakk her.
Bare forstå at jeg ikke kom tilbake for å skape problemer.
Er du klar for egg?
Takk.
- Jeg har bare Kool-Aid igjen. - Det er greit. Takk.
Og takk for at du snakker med meg.
Med all oppmerksomheten på Natalia er det viktig å minne folk på at...
- ...Ann var den første. - Ja.
Vi bør snakke på soverommet.
Takk.
- Har du noe imot at jeg...? - Nei da.
Bare...
Ann syklet på sykkelen sin hele sommeren rundt kvartalet.
Kona mi lot henne ikke sykle lengre fordi vi er vernende foreldre.
- Ja, dere holdt øye med henne. - Ja.
Så like før skolen startet, ba hun om å få sykle hjem til vennen Emily.
Det er ikke langt. Vi hadde vanligvis ikke tillatt det, men hun hylte.
Så kona mi ble lei og sa "greit".
Ann kom aldri frem. Til Emilys hus.
Hun dro rundt kl. 19.00. Klokken må ha vært 20.00 før vi innså det.
Jeg er lei for det.
Et sted på de ti kvartalene tok de henne.
Kona mi... kunne ikke tilgi seg selv.
Jeg vil gjerne snakke med henne. Kona di.
Hun er i butikken.
Jeg skal spørre, men hun er ikke... Hun har ikke vært den samme.
- Pappa, jeg er fortsatt sulten. - Hva gjør du når døra er lukket?
- Jeg banker. - Ja, du banker.
Neste gang du glemmer det, skrives det opp.
Gå nå.
Hun vet bedre.
Ann var alminnelig, men smart. Hun klarte seg selv.
Var du her da det skjedde? Da Ann dro til Emily?
Jeg kjørte hjem fra kontoret i Hayti. Det er en time unna og...
Ikke skriv det. Hvorfor skriver du det?
Vi holder oss for oss selv, men det betyr ikke at jeg skader barna.
Jeg antydet ikke det. Jeg lurte bare på om du så henne den dagen.
På morgenen.
Men med fire barn... Det blir hektisk.
Jeg husker ikke hva vi sa.
Vet du hva jeg tror?
En homse gjorde det. For han voldtok henne ikke.
Politiet sa at det er uvanlig. Heller drep henne enn voldta henne.
Det er henne. Ser du?
Hun var egenrådig. Kvelden før bildet ville kona mi krølle håret hennes.
Ann ville ikke ha noe av det, så hun klippet av seg håret i stedet.
Hun gjorde helvete hett for ham. Hun gjorde helvete hett for fyren.
- Så du har en følelse om ham? - Kona var ikke der.
Det ser ut som at hun dro. Han var unnvikende.
- Han kan være flau. - Ja.
- Han sier at folk anklager ham. - Tror du at han er mistenkt?
Jeg vet ikke. Han er rar.
- Men jeg skal grave litt. - Bra. Følg det opp.
Går det bra med ting hjemme?
- Camille? - Hjemme?
- Ja, med familien din. - Ja, det er flott.
- Ok. Ring meg om du trenger meg. - Det skal jeg. Hils Eileen fra meg.
- Skal bli. Ok. - Ha det.
Hun hilser så mye.
Du bør ha rett.
Hei!
- Dere kan ikke ta det der. - Vi kjente de jentene.
Natalie var søsteren hans.
- John, ikke sant? - Ja. De mente ikke noe med det.
Vi ville bare ha noe for å minnes dem.
Hva er vitsen med å la blomstene dø og greier...
Det er ikke bare familiene. Vi er triste alle sammen.
Hjelp! Vi trenger hjelp!
Det går bra.
Takk. Jeg tar hånd om dette.
Du fikk visst seriemorderen din, kriminalbetjent. Gratulerer.
Denne jævla jobben.
Det man ønsker, og så...
- Og så skjer det. - Ja.
Det er aldri virkelig før det er det.
- La meg kjøre deg. Du skjelver. - Ikke lenge.
- Jeg kjører deg. - Nei, det går bra.
Jeg har bilen min og... Det går bra.
Du kan hente den i morgen tidlig. Det er ikke noe bry.
Er Bob Nash mistenkt? Jeg skulle spørre Vickery.
Verken han eller jeg vil si det.
- Hva med John Keene? - Herregud...
- Fant du noe? - Jeg viser mitt...
Dette er ikke...
La oss droppe spillet. I det minste til jenta er i likhuset.
Hvor var du? Jeg var så bekymret.
Jeg måtte avgi forklaring til politiet.
- Jeg var der da de fant henne, så... - Ikke. Det er nok.
- Du spurte hvor jeg var. - Det var vel dumt å håpe på annet.
- Jeg er utslitt. Jeg legger meg. - Bob Nash ringte. Du snakket med ham.
Det er ikke rett, Camille.
- Pines ikke familiene nok? - Mamma...
Jeg kan ikke snakke om det nå. Jeg må sove.
Jeg kommer ikke til å sove på én million år. Det er så fælt.
Ann og Natalie i den lille byen vår? Det kan skje hvem som helst.
- Amma. - Hei, Camille.
Du har vært her. Hvorfor hilste du ikke?
Jeg kan vel være sjenert. Jeg vet ikke.
Jeg hadde ikke gjenkjent deg. Adora sluttet å sende julebilder.
Amma, du får ikke forlate huset alene. Forstått? Det er ikke trygt.
- Jeg må alltid vite hvor du er. - Vi må jo være inne før kl. 21.00.
- Det er ikke nok, kjære. - Ikke lag regler i kveld, Adora.
Vi er nok mer fornuftige i morgen tidlig.
Kom og se på dukkehuset mitt.
Det må trekkes om. Mamma endret farge fra gull til grått.
Du lovte å ta meg til tekstilbutikken så jeg kan lage nye trekk.
Jeg vet det. Jeg har bare vært så distrahert.
Er det ikke vakkert?
Dukkehuset er fantasien min.
- Du har gjort en bra jobb. - Jeg prøver. Takk.
Jeg skal gå og hvile litt.
Jeg la middagen i kjøleskapet. Du må spise.
- Ok, takk. - Jeg blir med deg opp.
Jeg tror at jeg også skal hvile litt.
La jenta hvile.
Du visste at det var meg, ikke sant?
- Da du så meg i byen. - Ikke med en gang. Ikke sikkert.
Så...
Det var interessant å se hvordan du var. Før dette.
- Du er vel ikke sint? - Nei, bare overrasket.
- Har du gått inn i Marians rom? - Nei.
Det er som et museum.
- Mamma beholder det sånn. - Ja.
Jeg savner henne iblant. Marian.
Selv om jeg ikke kjente henne. Men...
Adora snakker om henne hele tiden. Eller nevner henne indirekte.
Var hun perfekt?
- Hun var det, ikke sant? - Nei. Hun var nær.
Men nå kan vi være søstre.
Alle sier at du var den peneste i Wind Gap.
- Nei, Amma. - Det er du. Du er så pen.
Du sier ikke noe? Mamma blir gal om hun ser meg i sivilt.
Er det det du kaller det?
Du vet hvordan hun er. Jeg er dukken hennes, som hun kler ut.
- Det er lettest å bare spille med. - Men det gjorde ikke du.
- Mamma sier at du var uforbederlig. - Det gjør hun nok.
Jeg er også uforbederlig. Men hun vet det bare ikke.
Vi er like. Det visste jeg at vi ville være.
Slipp meg!
Slipp meg! Slipp meg!
Tekst: Kay Morten Magelie www.sdimedia.com